Je vědomí produktem hmoty, nebo naopak? Hmota jako základ vědomí je pro mnohé nemyslitelná a nelogická představa, která nás přivádí k materialistickému obrazu světa. Ale i ten má svou oprávněnou logiku. Z pozorovaných interakcí mezi mozkem a vědomím můžeme snadno odvodit, že změny v nervovém systému ovlivňují vědomí. Důkazy, kde vědomí ovlivňuje hmotu, se hledají obtížněji. Můžeme ale namítnout, že interakce vědomí a nervové soustavy neříká nic o tom, co předcházelo a kdo koho tvoří. Je to tedy tak trochu problém slepice a vejce.
Jak toto dilema řeší indická filozofie? Indové se problémem vědomí a hmoty a jejich vzájemného vztahu zabývají již několik tisíc let. Stejně jako všechny kultury si i Indové kladli otázku, jak byl stvořen svět. Ačkoli se hinduistická mytologie zabývá různými verzemi stvoření světa, indičtí filozofové a mystici velmi brzy začali zaujímat velmi skeptický postoj ke stvoření jako takovému. Nakonec dospěli k závěru, že svět ani hmota stvořeny nebyly.
![](https://www.jirkamucha.cz/wp-content/uploads/2022/11/2127118866_an_oil_painting_of_the_origin_of_consciousness__brain_absorbing_cosmic_light__altar_of_brain_of_ligh-1.png)
SÁNKHJA
Nejstarším učením zabývajícím se touto problematikou je sánkhja, jejíž stáří se odhaduje téměř tři tisíce let do minulosti. Sánkhja se nezabývala duchovností, byl to systém technické filozofie a psychologie. Sankhja je čistě dualistická škola, kde vědomí (puruša) a hmota (prakriti) existují věčně vedle sebe. Když se tyto dvě entity či principy spojí, dochází ke změně, kterou sánkhja nazývá evolucí tvoření či změny (parinamavadasa). Zde však hmota nevzniká z vědomí, ale je věčnou nedílnou součástí existence. Puruša je zde čisté vědomí, zatímco prakriti zastupuje hmotu.
Sankhjové pojetí duality je tedy dualitou vědomí a hmoty jako dvou koexistujících entit, kde jedna negeneruje druhou. Vědomí je zde sice také příčinou, ale ne kauzální ve smyslu události v čase. Prakriti je bez puruši (vědomí) neaktivní. Prakriti není hmotou, je její substancí a zároveň zahrnuje veškeré hmotné prvky, atomů, psychologické prvky jako mysl, kognitivní, rozumové aspekty světa. Prakriti je základní substance ze které povstává fenomenální vesmír. Vesmír je chápán jako věčný a k těmto procesům dochází v nekonečných cyklech.
NEDUALITA – DUALITA
Vedle sankhji existovala škola vedánty. I védánta zcela odmítala teorii o stvoření světa. Vedánta se od sánkhyi liší tím, že nepřijímá radikální dualismus hmoty a vědomí. Vedánta nazývá nejvyšší realitu Brahman, což je ekvivalent sánkhjovského puruši. Jaký je vztah Brahmanu a vesmíru či hmoty, když ne vztah stvořitele a stvořeného? Teorie vztahu mezi vědomím a hmotou byla vysvětlována z mnoha různých pozic.
S jednou teorií přišla škola advaita (nedualita), také známá jako abheda (nerozdíl). Radikální nedualita tvrdí, že vztah vědomí a hmoty je neduální. Co to znamená? Z pozice nedualismu není nic než Brahman. Brahman jakožto čisté vědomí je skutečná a jediná realita, zatímco svět spolu s hmotou je jen určitým druhem zdání. Hmota a veškerá rozmanitost je tedy projevem iluze, zatímco vědomí je skutečné. Naše vnímání rozmanitého světa způsobuje avidjá (chyba, nevědomost) někdy také nazývaná mája (iluze).
![](https://www.jirkamucha.cz/wp-content/uploads/2022/11/282384540_A_beautiful_digital_art_painting_of_close_up_of_a_human_brain_and_cosmic_consciousness__brahman__sur.png)
Jiná škola vedánty, kterou zpopularizoval Ramanudža navrhla svoji teorii višišta-advaita (kvalifikovaná nedualita). Ta zcela odmítla předchozí nedualistický systém s celou teorií světa jako iluze, neboť tento pohled nedokáže vysvětlit, co iluze je. Jakékoliv vysvětlení nás dostává do paradoxů a kruhových argumentů. Je-li iluze samostatná věčná entita, která nám projektuje svět a vytváří zdání hmoty, pak zde máme opět dualitu Brahmanu a iluze. Višišta-advaita stanovila Brahman jako kvalifikovaný či atributní. Svět tedy není iluzí, ale atributem Brahmanu. Tyto atributy se od Brahmanu však neliší, tudíž nedualita je zachována. Atribut a substance jsou i nejsou odlišní, podobně jako oceán a jeho vlny. Hmota a vědomí nejsou v protikladu ani v dualitě, ale zároveň je obojí skutečné.
Další podobnou vedántskou školou je bheda-abheda (rozdíl a nerozdíl), která přišla s unikátním pojetím vztahu vědomí a hmoty. Je trochu podobná višišta-advaitě, s tím rozdílem, že nedualita a dualita nejenže nejsou podle této školy v žádném rozporu, ale vzájemně se zesilují. Dualita je zde klíčem k nedualitě, nikoliv neslučitelným protikladem. Hmota tedy není ani iluzí, ani protikladem ani v dualitě k hmotě. Mezi hmotou a vědomím je sice rozdíl a tento rozdíl je plně reálný, zároveň je však v tomto rozdílu plně projevena jednota. Vnímat jednotu v rozdílu je esencí filozofie bheda-abheda. Poznání této skutečnosti nás osvobozuje, zatímco odmítání duality či averze k světu nás opět zamotává do nikdy nekončící nevědomosti. Hmota není neskutečná, ale pomíjivá a proměnlivá. Vědomí nepředchází hmotě, ale hmota je méně reálná, tím, že je proměnlivá a její podoby jsou pomíjivé, zatímco vědomí je stálé a tím skutečnější. Vědomí je zde univerzální příčinou hmoty, nikoliv však tvůrcem hmoty.
![](https://www.jirkamucha.cz/wp-content/uploads/2022/11/2127118866_an_oil_painting_of_the_origin_of_consciousness__brain_absorbing_cosmic_light__altar_of_brain_of_ligh.png)
Poslední dvě školy vysvětlují, že hmota není jen to, co je, ale to, co se stává a je sérií konkrétních hynoucích prezentací. Je to neustále pomíjivý tok. Každý objekt přechází do různých stavů a každý pozdější stav zdá se nemá žádnou souvislost s dřívějším. Události v časovém pořadí se podobně mění a mizí. Tělo podléhá pohyblivosti, metabolismu a rozpadů. Jedna forma energie se přeměňuje v jinou a psychický proces je proudem momentálních modifikací. Žádná myšlenka se neopakuje přesně stejným způsobem. Každý jev, fyzický nebo psychický, se tedy děje prostřednictvím příčiny a následku. To, co je tedy považováno za statické, je nekonečné stávání se. Stávání pokračuje bez začátku a konce a bez přestávky.
V interakci vědomí s hmotou se může zdát, že naše tělesné chování ovlivňuje vědomí. Ve skutečnosti se vědomí nemění, ale je to perspektiva ahankary -aktivního sebevědomí těla a mysli, ahankara se někdy překládá jako ego. Můžeme říct, že ahankárou se míní naše aktivní zástupné já v hmotné existenci.
Máme-li k telefonu špatný signál, může se nám hlas přicházející z druhé strany zdát přerušovaný a chybný, ve skutečnosti hlas dotyčného je v pořádku, porucha našeho signálu nemá na jeho hlas vliv. Poškozený vědomí je tedy jen zdání z perspektivy naší ahankáry, která přijímá zkreslené informace o skutečnosti skrze upadhi (filtry – mysl, tělo, smysly adalší vrstvy). Zkreslení skutečnosti má na svědomí avidjá. Avidjá je další zajímavá teorie chyby.
Podle bheda-abheda a višišta-advaity, vztah vědomí a hmoty je vztah substance a atributu, který ale popírá jak radikální dualismus, tak radikální nedualismu. Potvrzují dualitu vztahu subjekt-objekt v rámci jednoty zkušenosti mezi prožívaným a prožívanou věcí, ale popírají jejich dualismus.
Vědomí je substance a svět atribut. Vědomí tedy netvoří hmotu, ale ani hmota netvoří vědomí. Substance a atribut se mohou zdát navzájem neslučitelné, ale ve skutečnosti mezi nimi žádná neslučitelnost není, protože mohou být smířeni v Jednotě, která prostupuje i skrze rozdíl a která je jeho samotným bytím.
💮⌘💮
Nastínil jsem názory indických filozofických systémů, které podrobněji rozeberu v jiných článcích, v mém seriálu o indické psychologii.